Världen över strövar flockar av vildhundar fritt och dödar när de får lust.
Nu har de fått smak för ett nytt byte.
Harold?
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Herregud.
Ollie.
Kom nu, gubben.
Fina gubben.
Henry!
Henry?
Jag har dig.
Pulsen är lite hög, men inte onormalt. Tempen är bra. Inga tecken på infektion.
- Vad är det med honom, då? - Stress. Det är den tredje den här veckan.
Sätt honom i hundgården. När jag är klar börjar vi med middagen.
- Glöm inte. - Äckligt.
- Hördu du. Med stetoskopet följer ansvar. - Jag vet.
Ja.
In med dig. Vi ses, kompis.
Dumma katt.
Kom, gubben.
Senaste ny Ett äldre par har hittats döda i sin lada.
De verkar ha massakrerats av en flock vildhundar.
Vi återkommer när vi vet mer. Politiska ledare...
Skrattretande. Jag har pratat med dem tio gånger, men de är helt oresonliga.
Det är mamma som beter sig konstigt. Strunt samma. Vad gör ni ikväll?
Det låter kul. Jag ska försöka komma.
BETALNINGSPÅMINNELSE
Sophie Wilson! Sophie, kom hit med en gång, tack!
Ignorerar jag mamma, så slutar hon.
Hallå? Danny?
Mamma!
- Mamma, vad är det? - Vi har diskuterat rikssamtal.
- När du betalar, får du ringa dem. - Det är orättvist.
Hade vi mobiltäckning här så hade jag inte använt din telefon.
- Hjälp till hemma, så löser vi det. - Det du gör mot mig kallas isoleringscell.
Jag är nästan 18 och hade gärna jobbat i mataffären.
Då hade jag betalat telefonsamtalen, men jag får inte låna bilen och åka dit.
- Pappa behöver den. Du kan jobba här. - Jag vill inte hjälpa till här.
- Jag borde inte ens bo kvar. - Du vill flytta...
Jag skulle få flytta direkt efter skolan.
Varför bor bara jag kvar ute på vischan, medan mina vänner...
- Det här är förjävligt. - Vårda språket. Pappa och jag sliter...
...för att ge oss tak över huvudet och mat på bordet. Det har varit svårt för alla.
Pappa skulle ha tagit budet på gården, så vi kunde flytta till civilisationen.
Ja, kanske det.
Mamma? Den där mannen är tillbaka.
Hallå? Är det någon hemma?
Ta hem din bror och vänta på mig inomhus.
Kom igen, då.
Adam. Adam, var det något i fällorna?
Adam, du måste komma hem nu.
Den fångade något, men det kom undan.
Vi har redan gått igenom det här. Det passar inte just nu.
Lite mjölk, tack.
- Måste vi flytta? Jag vill inte. - Jag hoppas det.
- Du har aldrig åkt längre än till affären. - Jag är bara tio.
September, försenad betalning. Ni låg tjugo veckor efter.
Oktober, november, december och januari.
Vi betalade av alltihop. Varenda avbetalning är gjord.
En försening är en försening.
Herr och fru Wilson. Min arbetsgivare accepterar inte snaran era ägor hänger i.
Vi har försökt avlägsna den förr.
Nu kan vi bara skära av repet innan det stryper oss båda.
- Jag hänger inte med. - Utmätning.
- Det kan de inte, älskling. - Jo, det kan de. Vi kan.
Ni förstår, er inkomstkälla har sinat det senaste halvåret-
- till så låga nivåer att den knappt existerar.
Det ligger inte i investerarnas intresse att riskera att upprätthålla ert lån.
Ni kan situationen. Det senaste halvåret har vi förlorat hundratals prima djur.
Varje dag hittar vi fler lemlästade.
Det är extrema omständigheter. Ni måste visa empati.
Vi har två inkomster, på er arbetsgivares inrådan. Vi behöver bara mer tid. Snälla.
Vad tar ni för ett besök på er "veterinärklinik och djurpensionat"?
Det beror på ingreppet. Det är dyrt. 100 dollar.
100 dollar? Då ska vi se. Era nuvarande försenade inbetalningar-
-delat på 100 dollar blir 194.
Skulle ni, i så lantlig miljö, känna till 194 sjuka djur-
- som besöker er veterinärklinik varje månad?
- Jag vill inte förolämpa er intelligens. - Vad gör du här, då?
- Jag ger er en chans att få carte blanche. - Aldrig i helvete.
- Vad betyder det? - Vi vill inte dra er inför rätta.
- Okej, hur mycket? - Två hundra.
200 000? Och om vi vägrar?
Då tvingas vi att göra en rättsprocess av det.
En lång, tröttsam process. Ni och er familj får ett vräkningsbeslut.
Ni tvingas att lämna fastigheten inom 48 timmar.
Marken och alla era tillgångar säljs på auktion till högstbjudande.
Efter vissa avgifter har ni bara snaran kvar.
- Och om vi tar det? - Då kan ni börja om, med pengar på banken.
- Ett miljöombyte, kanske? - Vi säljer inte. Samtalet är över.
Vi borde ta det. Jag bor här och har också rätt till en åsikt.
Visst, jag kanske vill flytta! Du tänker bara på dig själv och gården!
- Vi tar det. - Vi har nog inte träffats.
- Du går för långt. Vi pratar mer senare. - Ni kanske ska få tänka över saken.
Håll dig borta från min mark, förstått?
Ingen fara, grabben. Allt ordnar sig.
- Vi gör det rätta. - För vem? Vi kan förlora allt.
Vi blir aldrig av med stället.
- Jag vill inte flytta. - Vi ska ingenstans, kompis.
Det är ingen fara. Gå in nu.
Jag lägger mig, mamma.
- God natt. - God natt, älskling.
Hon brås verkligen på sin pappa.
- Kul. - Sophie, strömmen har gått!
- Kan de stänga av strömmen? - Nej.
- Proppskåpet är äldre än jag. - Oj, det är gammalt.
Tack.
- Jag fixar det. - Nej, ta generatorn, du.
Du, Henry. Kom igen. Det är strömavbrott, du måste hjälpa mamma.
Okej, iväg med dig.
Vi har väl betalat elräkningen?
Tack.
Lugn, hårding.
Gå inte för långt, Ollie. Jag tänker inte jaga dig.
- Kolla proppskåpet! Jag fixar generatorn! - Okej!
- Okej, kom nu. - Gör det du. Jag hatar att gå dit ned.
Det finns inget att vara rädd för. Du måste hålla lampan åt mig.
Kom nu.
Hörde du något?
Bu!
- Vilken min du gjorde. Obetalbart. - Det där var inte roligt.
Dåså.
Henry, ficklampan.
Nej.
Vännen, jag ser ingenting om du viftar med lampan.
- Det är väl inga mördarspindlar här? - Spindlar är vårt minsta problem.
Sådär, ja.
Såja. Voilà.
Nu går vi.
Ollie!
Kom, gubben!
- Jösses, sprang du hem? - Stanna där.
- Mamma? - Ta upp honom till Sophie. Stäng fönstren.
Vad händer? Vem är där ute?
- Gör det nu, bara. - Okej, kom igen.
- Är det ingen här som knackar längre? - Stanna här. Ta hand om din lillebror.
- Varför det? - Gör det, bara.
Vad händer? Mamma?
Klä på dig igen.
Var är alla kulor?
- Vad händer? - Vänta.
- Polisen. - Det här är Carla Wilson.
Vad händer? Vem är där ute?
Jag bor på Wilson Station, 1194 Highvale Road. Någon försöker bryta sig in.
- Är de vid huset nu, frun? - Ja. Skicka hit någon, snälla!
- Vi har två barn. - Säg åt dem att skynda sig hit, för fan.
Frun, är ni kvar?
Adam, barnen.
- Mamma! Vad händer? - Täck över fönstret!
- Pappa, något smyger runt utanför! - Ta det andra.
Vänta.
Adam!
Vad i helvete?
- Det är djupt. - Det är ingen fara.
Rör på fingrarna. Ingenting är nog brutet, men titta bort nu.
Telefonen är sönder, men du kom väl fram till någon?
- Vi får hoppas det. - Pappa, var är Ollie?
- Vad fan var det? - Inget husdjur. Den var stark och tung.
Tamhundar och vargar är räddare för oss än vi är för dem.
Jag har aldrig hört talas om djur som beter sig så.
Hämta rena kökshanddukar i linneskåpet.
En vild ras, vilda blandraser.
- Kommer pappa att få rabies? - Nej, gubben.
- Djur med rabies hoppar inte mot fönster. - Eller ytterdörrar.
- Jösses. - Tuffa till dig.
- Hur många är det där ute? - Rovdjur jagar oftast i flock.
- Hur många? - Jag vet inte.
- Jag vill att alla stannar inne. - Lyssna.
- Det slutade. Då har de väl gått? - Knappast.
- Var är reservpatronerna? - På kliniken.
Jag blev tvungen att flytta dem dit igår. De försvann hela tiden.
Det här duger så länge, men du måste opereras. Adam, vi kan inte stanna här.
Det är Bravo 2-5.
Jag har åkt på en 301 på Wilson Station.
Det här är Bravo 2-5, hör ni mig?
Fan också.
Spring! Spring!
Hjälp! Hjälp!
- Vi kunde ha stoppat dem! - Carla...
Det kunde ha varit vi där ute. Allihop.
Vad gör vi?
Reservkulorna, vi kan skrämma bort dem. Vi har redskap i boden, vi går ut ihop.
Nej, det är för farligt.
Jag springer till bilen. Jag måste.
Nu, medan de är upptagna.
När jag signalerar springer du och barnen ut så fort ni kan-
- och stannar först när ni sitter bak i bilen.
Nu kör vi.
- Nu är jag här. Vänta på min signal. - Okej.
När jag öppnar dörren springer ni.
Okej, spring.
Adam!
Rör er inte.
Vi måste hjälpa honom. Tänk om han skadades.
- Stanna här tills jag öppnar dörren. - Mamma, du får plats.
Mamma.
Det ordnar sig.
- Jag vill ha pappa. - Jag med.
Vi måste vara jättetysta, okej?
Du är duktig.
Tyst.
Adam.
Adam, säg något.
Carla, hör du mig?
Mamma! Mamma! Mamma!
Mamma.
Pappa.
Adam.
- Carla, hur mår ni? - Bra.
- Sophie? Henry? - Ja, vi är här.
Skönt att höra er.
- Är du skadad? - Ja, i benet. Jag har lindat det.
- Jag klarar mig nog. - Hur mycket blod har du förlorat?
Adam, prata med mig.
Inte mycket. Lite.
- Kan du röra dig? - Ja, men inte så vi kommer undan dem.
- Går pickupen att köra? - Nej. Båda bilarna är skrot.
Vi kan inte stanna. De tar sig in.
Ta er till skjulet. Ni är säkra på taket.
Polisen skickar en bil till snart. Kom hit med barnen.
Titta inte bakåt. Jag kommer efter.
Nu, spring.
Jävlar.
Fortsätt.
Spring.
Tänk, tänk, tänk.
- Är det ditåt? - Nej, fortsätt.
Kom igen, Henry. De kommer.
Skynda dig.
Vi fortsätter, men vi måste vara tysta.
- Vänta, Sophie. - Vad är det? Henry.
Kom igen, Henry.
Henry, vi måste vidare nu.
Tänk.
Kom igen nu. Herregud.
Kom igen, era jävlar.
Kom igen.
Stäng den fort!
Kom igen. Kom igen.
Fan.
Kom igen.
Kom då, era jävlar.
Kom, då.
Kom nu.
Mamma!
Ollie!
Översättning: Emil P. W. S Holmgren www. hippeismedia. com